Tidligere i Tinkas Juleeventyr.
Nissernes myte fortæller, —
— at menneskene for 100 år siden stjal julestjernen fra kong Ketil.
Men Tinka og Lasse har fundet ud af, at myten ikke taler sandt.
Ahr, det er dybt!
Julestjernen er måske stadig i tårnet.
Hvornår var der sidst nogen ude ved Ensomhedens Tårn?
Vel ikke nogen, siden kong Ketil tog derud med julestjernen.
Kun den rette konges hånd kan åbne denne dør.
Tinka og Lasse kan ikke komme ind i Ensomhedens Tårn uden prins Storm.
Så de prøver at få Storm til at huske igen.
Hej. Hvad?
Kan du slet ikke huske noget?
Men det lykkes ikke.
Nille og Mikkel er blevet venner.
Har du lyst til at komme til frokost i morgen? Ved middagstid?
— Ja. — Så er det en aftale.
Imens snuser Fileas rundt ...
Nille?
... i Nilles hjem og finder Lasses tipoldefars gamle dagbog.
Mennesketegn?
Først da Tinka og Lasse spiller en gammel nissesang, —
— viser det sig, at Storm alligevel ikke har glemt alt.
... om fred fordi sammen skaber vi magi
— Du kunne huske noget! — Ja.
Tinka vågn op du sover min ven
der er brug for din styrke det er jul nu igen
du har øjnene fulde fulde af eventyr
men miraklernes tid er forbi
Tinka du drømmer tror du vi kan
finde tilbage til magien
Tinka du drømmer kan menneskers land
forenes med nissernes rige
kun dem der tør at være sig selv
de bliver til noget noget helt specielt
selv her i nissernes rige
hvis Tinka tør at være sig selv
kunne vi måske alligevel mødes i nissernes rige
finde tilbage til magien
Tinka du drømmer
kan menneskers land forenes med nissernes rige
kun dem der tør at være sig selv
de bliver til noget noget helt specielt
selv her i nissernes rige
Og det virker slet ikke mærkeligt, at jeg kommer i det her?
Ej, prøv at høre, alle har sådan noget på.
Jeg forstår bare ikke helt det med, at I bare skal bruge min hånd.
Du skal bare sætte din hånd i et aftryk på en væg.
Hvorfor er der ikke andre, der kan gøre det?
Fordi du er den rette konge.
— Men ... det er her. — Her?
— Ja. Er du klar? — Om jeg er?
Hvordan kan det overhovedet lade sig gøre det her?
Jeg forstår det heller ikke.
Det er den her vej.
Vagter! Kom.
Vi skal forbi dem. Vi skal finde noget, vi kan gemme dig i.
Hvad skulle det så være?
— Du skal bare finde et eller andet. — Skal JEG?
Du er den eneste, der kan gå nogenlunde sikkert i Kongsby.
Okay.
— Skynd dig. — Vi ses.
Hvis der kommer mange nisser på én gang, —
— så kan det altså godt være, at farmor får nogen boende.
Skat, hvorfor spørger du ikke farmor?
Eller endnu bedre, hvorfor spiser du ikke sammen med hende?
Mig og farmor har aftalt, hvor de skal bo.
Og jeg kan altså godt lide fiskefilet.
Ja, men far får gæster. Eller én gæst.
— Det er Nille. — Det er ikke godt at vide.
Deres Kongelige Højhed.
— Du er måske på vej ud? — Ja, jeg ... Jeg har en aftale.
— Det kan nok vente. — Selvfølgelig.
Hvad kan jeg gøre for Dem?
— Du skal sy mig en kroningskåbe. — Men kroningen er om 6 dage.
Det er også derfor, du skal i gang med det samme.
Det er ikke det eneste, du skal sy.
Du skal sy en, du selv synes er passende til en kroning, —
— når DU skal stå ved siden af kongen.
Det kan jeg ikke nå, Deres Kongelige Højhed. Undskyld, det kan jeg ikke.
Du må selv vælge, hvad der skal ske med dig og din datter.
— Nå, der er ellers gang i køkkenet. — Far får gæster. Eller én gæst.
Og der er blomster og lys og servietter og det hele.
— Det er jo helt romantisk. — Det er bare en frokost.
Mor, er det okay, hvis Astrid spiser sammen med dig?
Kun, hvis du lærer mig at flette musetrapper.
Selvfølgelig gør jeg det.
Tak, mor.
Astrid kan være inde hos mig resten af dagen, hvis det skal være.
Så rigtig god fornøjelse, eller ... Hav det godt, min dreng.
— Det er dejligt, at du tog med. — Ja ...
— Er det underligt at være tilbage. — Jeg kan stadig ikke huske noget.
— Stadig ikke? — Nej.
Kom.
Det var det eneste, jeg kunne finde.
Det er perfekt. Storm kan stadig ikke huske, at han har boet her.
Det er også lige meget. Han skal bare sætte sin hånd i det der håndaftryk.
Storm, du skal bare herop at sidde.
Ja, op og ...
— Jeg håber, det er vigtigt det her. — Det er det.
Yes. Den der over hovedet.
— Er det virkelig nødvendigt? — Ja, alle ved jo, hvem du er.
— Du skal måske også op i. — Ja.
— Er I på plads? — Ja. Her stinker.
— Så kører vi. — Av! Skynd dig.
Stands!
— Hvad har du i kærren? — Fisk.
— Det er altså bare fisk. — Føj.
Føj. Af sted med dig.
Ja, jeg skal lige forbi.
Det er ikke tegninger, der er i den bog, lige som i vores.
— Ved du, hvad det er? — Nej.
Okay. Nu spørger jeg én gang til. Hvor kommer den bog fra.
Jeg ved det ikke.
Så du ved ikke, hvor en bog, som befinder sig i dit hjem, kommer fra?
Nej.
Så siger vi det.
Men jeg skal nok finde ud af det på en eller anden måde.
Tak for mad.
Nu kunne jeg godt tænke mig en kop te.
— Ja. — Tak.
Jeg går med det samme igen. Jeg er her overhovedet ikke.
Jeg skulle bare hente noget juice til Astrid.
Nå. Jeg troede, du havde gæster. Astrid sagde, Nille kom til frokost.
Ja, men det var bare en halv aftale. Hun har sikkert travlt med Tinka.
Og måske har hun taget fejl af dagene.
Du har fortjent bedre, min dreng.
Husk, der er risengrød inde ved siden af, og der er du velkommen.
Hvor I dufter dejligt, Storm og Stinka.
Der var heller ingen, der sagde, du skulle finde en fiskekærre, vel?
— Det er ret vildt, ik'? — Jeg har aldrig set noget lignende.
Der er fri bane nu. Kom.
Det er herhenne.
Du skal bare sætte din hånd dér.
Er han ikke den rigtige?
Men så kom her. Ok, så prøv igen.
Kun den rette konges hånd kan i nissefolkets ånd åbne denne dør.
Træd ind, Deres Majestæt.
Ja!
"Kære far. Det er tidlig morgen, og du ligger sikkert stadig og sover.
Jeg er snart hjemme igen. Du vil blive stolt af mig."
"Nisser står sammen, for én nisse er ingen nisse."
"Én nisse er ingen nisse."
Du husker det, nisserne siger! Jeg vidste det. Du ER den rigtige konge.
Jeg har været her før. Jeg kan huske det!
Skal vi så få fundet den julestjerne? Kom.
Det her må være Ketils rum.
Tinka, du leder derovre. Lasse, hvis du kigger derovre.
Den er her ikke.
Tænk at ende sine dage her.
Der var vist noget med, at Ketil blev sindssyg af at sidde her.
Det er nok også ham, der lavede den der stjerne.
— Hvilken stjerne? — Dén der. På væggen.
Måske.
Der er også en dér.
Han var måske også bare lidt graffiti—typen, ham Ketil.
— Der er også en derovre. — Ja.
Hvad laver du?
Prøv at se. De dér to stjerner, de er ens.
Og de dér er også ens.
Måske er der et system.
Argh, altså, kong Ketil var rimelig skør.
Hvis man forestiller sig, at der er en linje mellem de to —
— og en linje mellem de to, —
— så mødes de lige ... her.
Prøv lige at rykke dig.
Der er et eller andet med den her sten.
Det er løst det her.
Når jeg tæller til tre, så rykker vi den til side. 1, 2, 3!
Det er bare sand. Der er ingenting.
— Det er et kuglebrev. — Ja.
Du er altså ikke så dumt endda, med de der ... systemer.
Her, du gør det.
Tinka, du gør det.
Det er kong Ketil. Han var min oldefar.
"Når du står med dette brev, er det nok, —
— fordi du har ledt efter julestjernen.
Mit spor har bragt dig hertil, men din rejse har været forgæves."
Hvad betyder det?
Lasse ...
"Jeg tog julestjernen, fordi den, der har den alene, —
— har magten over nisser og mennesker.
Jeg forsøgte at tænde julestjernen på toppen af tårnet, men det gik galt.
Julestjernen havde så meget kraft, at den fløj ud af hænderne på mig —
— og landede på bunden af søen.
Jeg prøvede at hente den, men den havde skabt et stort, dybt krater, —
— så jeg kunne ikke få fat på den.
Jeg kunne ikke vende tilbage til nisserne uden julestjernen, —
— så jeg bildte dem ind, at mennesket havde stjålet den.
Undskyld."
Så ligger julestjernen lige herude på bunden af søen?
Ja.
Næste gang i Tinkas Juleeventyr.
Det bliver svært, men vores lille tremands—hær skal nok klare den.
Øh, Mark, jeg skal bruge en dykkerdragt.
Jeg skal dykke ned på bunden af sådan et krater.
Helt sikkert.
Det er Vilmas far! Kom.
— Hvad så du? — Jeg var sikker på, det var Tinka.